Les cadires que s'arrosseguen, els martirologis, el clàxon injustificat, converses sense saludar abans, l'aire condicionat siberià, els rellotges de canell, les llargues persecucions al cinema, el peix cru, Shakira, el fil musical dels súpers, concursos amb fillets, tirar menjar, la insistència com a hàbit... I fer cua. Odio fer cua. Esperar en general. Que bulli l'aigua, que tothom estigui a punt per partir, que serveixin el segon plat. Per açò som admirador de la cita prèvia, sistema estès ara com a mesura sanitària, però que des de fa temps s'aplica ja per curar el DNI caducat o renovar el nivell de colesterol. Les cues, com els festivals dels virus a les aules o l'excessiva proximitat humana a alguns restaurants, són elements de l'única normalitat que, per sort, s'han corregit a l'actual anormalitat emmascarada, i així s'haurien de quedar.
Cafè, croissant i...
Tot és millor amb cita prèvia
18/07/20 0:10
También en Opinión
- «Han llegado a decirme que me busque un novio o le pida a un familiar para acceder a una hipoteca»
- El Seprona doblará su presencia en Menorca a partir de septiembre: los delitos que investigarán
- La ocupación de los hoteles de Menorca cae al nivel más bajo en 15 años pero se compensa con el precio
- Un hombre residente en Es Castell fallece ahogado en Cala Rafalet mientras buceaba
- Paco Vallejo: «Nunca volveré a España para vivir tras intentar estafarme»